NSU HK-101"Kettenkrad"
(SdKfz.2)
kolopásový
motocykl, Německo, 1941
Heeresgeschichtliches Museum
Arsenal, Vídeň 2006
Tento kuriózní a technicky
ojedinělý bojový prostředek byl vyvíjen od roku 1939 pro potřeby
výsadkových vojsk Luftwaffe nebo horských jednotek německé armády,
kde se měl uplatnit v roli lehkého dělostřeleckého tahače pro
dopravu protitankových kanónů Pak 35/36, výsadkových bezzákluzových
kanónů, lehkých horských děl, minometů, těžkých kulometů,
spojařského materiálu atd. Konstruktérem byl berlínský inženýr
Heinrich Ernst Kniekamp, výrobce NSU Werke AG v Neckarsulmu. Do
služby byly první kusy zařazeny v červnu 1941, tudíž propásly
možnost zúčastnit se masivního nasazení německých výsadkářů v
ranných fázích druhé světové války. Nadále se tedy používaly
především jako zásobovací prostředek v oblastech s velmi špatně
schůdným terénem, případně pro plnění jiných skutečně obtížných
úkolů. Malé vozidlo o nosnosti pouhých 325 kg dokázalo uvést náklad
zdánlivě zcela neprůchodným terénem s málo pevným blátěným nebo
písečným povrchem. Úhel stoupání na písečném podloží dosahoval až
45°, na tvrdé půdě ještě více !!!. Výroba byla v roce 1943 zavedena
i u firmy Stoewer Werke (asi 10% z celkové produkce) a francouzská
firma SIMCA dodávala některé další díly. V roce 1944 výroba tohoto
velmi speciálního prostředku skončila, neboť se jednalo o velmi
složité vozidlo a navíc vzhledem ke specifickým účelům, ke kterým
byl původně konstruováno, bylo v tomto stadiu války pro německou
armádu zbytečných luxusem. Nicméně přeživší stroje zůstaly ve službě
až do konce války, např.jako letištní tahače proudových letounů Me-262.
Vyrobeno bylo celkem 8 345 vozidel a zajímavostí jistě je, že údajně
do roku 1948-49 bylo zkompletováno dalších 550 kusů pro zemědělské
využití. Existovaly dvě modifikace pro spojařské účely: SdKfz 2/1
pro pokládání normálního telefonního kabelu ("kleines Kettenkraftrad
fur Feldfernkabel") a SdKfz 2/2 pro pokládání velkého kabelu
spojovacích ústředen ("kleines Kettenkraftrad fur schwere
Feldfernkabel"). Vozidlo využívalo také řadu speciálních přívěsů, z
nichž nejznámější byl typ Sd.Anh.1 ("Sonderanhanger"), kterým se
přepravovaly cívky s kabely. Jeho modifikacemi byly Sd.Anh.1.1 a Sd.Anh.1.2.
Stručný technický
popis: upraveno a zkráceno na základě pramene (1)
Základ konstrukce tvoří
pancéřovaná vana s oblým čelem. V přední části vany je ukotvena
přední odpružená motocyklová vidlice lisovaným ocelovým diskem kola.
Brzděné kolo je vybaveno pneumatikou rozměru 3,50-19 a velkým
blatníkem. Natáčení kola je umožněno klasickými řidítky, na kterých
jsou také některé ovládací prvky vozidla. Osvětlení zabezpečuje
světlomet, který může být opatřen zastíracím a tlumícím krytem.
vedle tohoto světlometů je na blatníku umístěn noční světlomet
Notek. Za otočným uchycením přední vidlice se v prostoru vany
nachází místo řidiče, které je vybavenou kontrolními a ovládacími
přístroji ručního i nožního řízení. Klasická motocyklová sedačka je
odpružena a je umístěna nad převodovku, která prochází pod řidičem.
Směrové brzdy pásového podvozku jsou umístěny na konci převodovky v
přední části vany. po stranách prostoru řidiče jsou do vany
zabudovány dvě palivové nádrže, každá o objemu 21 litrů. za
prostorem řidiče je odklopný plechový kryt, pod kterým je umístěna
pohonná jednotka tvořená vzduchem chlazeným řadovým čtyřválcem o
objemu 1 498 ccm a výkonu 26,8 kW při 3 400 ot/min, vrtání 80 mm,
zdvihu 74 mm a kompresním poměru 1:6. Tento motor pochází z
automobilu Opel Olympia. Motor je uložen podélně a osazen spádovým
karburátorem Solex 32 FJ II, ke kterému vede potrubí od
velkoobjemového vzduchového filtru. Chladič kapaliny, doplněný
ventilátorem, je umístěn nad motorem. Výdech ventilátoru je
uprostřed zadního čela podvozkové vany a má mechanicky stavitelné
žaluzie pro regulaci. Převodovka je předsazena před motor. Kroutící
moment je od motoru přenášen jednokotoučovou suchou spojkou pro tři
převody vpřed, jeden vzad a redukci. převodové poměry: 1.terénní
14,8; 2.terénní 9,7; 3.terénní 5,95; 1.silniční 2,57; 2.silniční 1,6
a 3.silniční 1,03. Po stranách motorového prostoru jsou vyvýšené
odkládací schránky. Napravo po směru jízdy je akumulátor 6V, 75 Ah s
pojistkovou skříňkou, nalevo nářadí a provozní dokumentace. Za
motorovým prostorem je příčně umístěna lavice pro dva členy osádky,
která je na bocích vany opatřena nízkým zábradlím. Sedák lavice je
odnímatelný, pod ním se nachází malý úložný prostor. Prostor u nohou
řidiče a obou vezených členů osádky je ofukován teplým vzduchem od
motoru. Zadní čelo vano je tvořeno odklopným panelem, ve kterém jsou
průduchy teplého vzduchu od ventilátoru a žaluzie pro ohřev posádky.
Uprostřed se nachází kryt koncové svítilny. K pevné části zadního
čela vany je ve spodní části připevněno tažné zařízení. Pojezdové
ústrojí se skládá na každé straně z pěti pojezdových kol (druhé a
čtvrté je zdvojené) a jednoho kola hnacího v přední části vany.
Odpružení torzními tyčemi. Každý pás délky 4 800 mm, šířky 170 mm se
skládá ze 40 článků s roztečí 120 mm. Rozchod jednotlivých pásů 816
mm. Rozvor mezi předním kolem a středem pásového podvozku 1 352 mm.
Styčné plochy pásů s vozovkou jsou opatřeny pryžovými hranoly.
Ovládání pásového podvozku je umožněno systémem Cletrac-Lenkbremse,
který při výchylce předního natáčecího kola o více jak 5° brzdí
příslušný pás na straně, kam vozidlo zatáčí. Brzdění dále také
probíhá nožním brzdovým pedálem, který blokuje směrové brzdy
pásového ústrojí.
Základní takticko technické údaje:
osádka |
3 |
délka |
3 000 mm |
šířka |
1 000 mm |
výška |
1 200 mm |
světlá výška vany |
230 mm |
hmotnost |
1 280 kg |
nosnost |
325 kg |
tažená hmotnost |
450 kg |
max.rychlost |
70 km/h |
spotřeba paliva na
silnici |
16 litrů / 100 km |
spotřeba paliva v těžkém
terénu |
22 litrů / 100 km |
f
fotografie byly pořízeny digitálním fotoaparátem
Fujifilm Finepix S 9500 v rozlišení 2592x1944
pro použití na těchto stránkách byly komprimovány
na rozlišení 600x450
na požádání lze zaslat fotografie v plné kvalitě
Doporučené prameny:
(1) Koller, M., Ing.: NSU, HK 101
Kettenkrad Kfz 2, Armádní technický magazín, č. , str.32-35
(2) Bishop, Ch.: Velká encyklopedie,
zbraně druhé světové války, Svojtka and Co, Praha, 1999
(3)
http://www.kettenkrad.com/intro.html
(4)
http://en.wikipedia.org/wiki/Kettenkrad
(5)
http://www.kettenkrad.de/index_e.htm