M109
155 mm
samohybná houfnice, USA
Heeresgeschichtliches Museum
Arsenal, Vídeň 2006
Samohybná houfnice M109
byla vyvíjena společně s obdobnou houfnicí M108 (ráže 105 mm) zhruba
od roku 1958, jako náhrada za již nevyhovující 155 m samohybnou
houfnici M44. Prototyp se označoval T196 a zprvu používal zážehový
motor. Mnoho konstrukčních skupin bylo převzato z obrněného
transportéru M113, pancéřování je ze svařovaných hliníkových desek,
155 mm houfnice používaná do verze M109A4 (včetně) má označení M185.
Dalším vývojem, kdy byl použit již vznětový motor, došlo k
přeznačení na T196E1. Sériová výroba byla zahájena v roce 1962 a
dodnes bylo vyrobeno více než 6 000 kusů, čímž se stala
nejrozšířenější a komerčně nejúspěšnější samohybnou kanónovou
houfnicí všech dob. V roce 1963 byla houfnice zařazena do výzbroje
US Army a následně do další třicítky zemí. Největšími uživateli jsou
např.: rakousko, Belgie, Kanada, Dánsko, Egypt, Etiopie, Německo,
Řecko, Írán, Irák, Itálie, Jordánsko, Jižní Korea, Kuvajt, Libye,
Maroko, Nizozemí, Norsko, Pákistán, Peru, Portugalsko, Saúdská
Arábie, Španělsko, Tchaiwan, Tunisko, Velká Británie. Výroba
probíhala nejdříve v armádním závodě na výrobu tanků, posléze u
divize GMC Cadillac, Chrysler a GMC Allison. Licenční výroba byla
umožněna Německu, Nizozemsku a Švýcarsku. Modifikace: M109 -
základní verze s krátkou hlavní a dostřelem 14,6 km. M109A1 -
hlaveň prodloužená na délku 39 ráží, s dostřelem 18,1 km a zásobou
34 ks tříštivotrhavých střel M107, tato verze vznikla přestavbou
základní M109. M109A1B - verze vyráběná od 70.let pro export.
M109A2 - vyráběna od roku 1978, podle výrobce se vyznačuje
vyšší spolehlivostí, dostupností náhradních dílů a jednodušší
údržbou. M109A3 - v podstatě M109A1 se stejnými
charakteristikami jako M109A2, tuto verzi produkovala americká
armáda s využitím vlastním výrobních kapacit. M109A4 - verze
z roku 1992, zlepšená ochrana proti zbraním ZHN. M109A5 -
taktéž z roku 1992, houfnice M284, dostřel zvýšen na 22 km.
M109A6 Paladin - zatím poslední verze vyvinutá v druhé polovině
80.let pro americkou armádu a zavedená do výzbroje v roce 1993. Typ
využívá upravený podvozek a nově vyráběnou věž s vylepšeným
pancéřováním. Hlaveň délky 39 ráží, náměr v rozsahu -3° až +75°,
zásoba munice 39 kusů, automatizovaný systém řízení střelby, nové
spojovací a navigační vybavení, posádka redukována o 2 osoby. Ve
výzbroji USA asi 950 kusů.
Základní takticko technické údaje (M109A5):
osádka |
6 |
délka s kanónem |
9 120 mm |
délka korby |
6 200 mm |
šířka |
3 150 mm |
výška |
2 900 mm |
bojová hmotnost |
24 948 kg |
pancéřování |
do 40 mm (?) |
hlavní výzbroj |
1x 155 mm houfnice M284 |
náměr |
-5° až +65° |
odměr |
360; |
rychlost střelby první 3
minuty |
3 rány/min |
stálá rychlost střelby |
1 rána/min |
úsťová rychlost střely |
564 m/s |
hmotnost střely |
43 a 54 kg |
max.dostřel s běžnou
municí |
22 000 m |
max.dostřel s municí RAP |
30 000 m |
sekundární výzbroj |
1x 12,7 mm kulomet M2HB |
motor |
přeplňovaný vznětový |
typ motoru |
General Motors 8V-71T |
výkon motoru |
303 kW / 2 300 ot/min |
max.rychlost na silnici |
55 km/h |
dojezd na silnici |
350 km |
stoupání |
60% |
kolmá překážka |
530 mm |
příkop |
1 830 mm |
![](miniatury/1.jpg) |
![](miniatury/2.jpg) |
![](miniatury/3.jpg) |
M109 |
M109 |
M109 |
![](miniatury/4.jpg) |
![](miniatury/5.jpg) |
![](miniatury/6.jpg) |
M109 |
M109 |
M109 |
fotografie byly pořízeny digitálním fotoaparátem
Fujifilm Finepix S 9500 v rozlišení 2592x1944
pro použití na těchto stránkách byly komprimovány
na rozlišení 600x450
na požádání lze zaslat fotografie v plné kvalitě
Doporučené prameny:
(1) Šesták, M., Rozpoznávání raket,
letadel, tanků a jiné bojové techniky, Naše vojsko, Praha, 1964,
str.288-289
(2) Miller, D., Foss, Ch.F., Moderní
pozemní boj, Naše vojko, Praha, 2004, str. 128-129
(3) Zdobinský, M., Samohybné
dělostřelectvo, A-report, 2/2003, příloha, str.4-5