15 cm polní
houfnice M 1914
soustava
Škoda, Rakousko-Uhersko, 1.sv.válka
Heeresgeschichtliches Museum
Arsenal, Vídeň 2006
Tato zbraň vznikla ve
Škodovce v letech 1913-14, kdy při jejím vývoji byly zúročeny
poznatky z exportně úspěšné 15 cm polní houfnice vz.12R pro
Rumunsko. Již v prosinci 1914 bylo vyrobeno prvních 12 zkušebních
kusů, které začaly postupně nahrazovat zastaralé 15 cm těžké
houfnice M 1899/4. jen v roce 1915 bylo vyrobenou 179 houfnic a
jedna náhradní hlaveň, v roce 1916 již 200 houfnic. Od července 1915
také začala výroba v pobočném závodě Škodovky v maďarském Rábu.
Podle vyhodnocení výsledků z bojové činnosti, musely být na zbrani
provedeny dílčí úpravy - byl zesílen zejména zadek hlavně, čímž
vznikla modifikace M1914/16. Do konce první světové války bylo
vyrobeno 1 518 hlavní obou vzorů a 1 086 lafet. Během války značné
množství zbraní ukořistila Itálie, odkud se dostaly do výzbroje
čs.legií. Itálie ještě v roce 1939 vlastnila 490 zbraní obou vzorů.
Dalšími poválečnými uživateli se vedle Jugoslávie stalo Maďarsko,
které ve třicátých letech provedlo přestavbu houfnic na vzor 14/35 a
14/39M, přičemž vzrostla hmotnost zbraně na 3 200 kg a dostřel se
zvýšil na 10 700 m. Rakousko v roce 1936 zařadilo tyto houfnice opět
do své výzbroje, ovšem s modernizovaným granátem vz.32 o hmotnosti
41 kg a dostřelu 9 400 m. Konečně, nově vzniklá čs.armáda zařadila
tyto zbraně do výzbroje jako 15 cm hrubou houfnici vz.14/16 u
sborového dělostřelectva, přičemž v roce 1939 vlastnila 128 houfnic,
14 záložních hlavní a 115 638 kusů munice. Německo poté získalo 70
děl a 45 630 granátů. Část houfnic převzala i slovenská armáda.
Během druhé světové války se houfnice dostala do bojů na východní i
západní frontě, v severní Africe a na Balkáně. Patrně posledního
bojového nasazení se dočkala během slovenského národního povstání.
Stručný technický
popis:
Ocelová hlaveň plášťové
konstrukce byla tvořena hlavňovou duší, pláště´m a zadkem hlavně.
Vývrt hlavně s konstantním pravotočivým závitem s 36 drážkami. závěr
vodorovný klínový soustavy Škoda. Odpalování mechanické. Zákluz
hlavně proměnlivý, samočinně regulovaný. Hydraulická brzda,
vzduchový vratník, vzpruhový vyvažovač hlavně. Lafeta složena z
kolébky, vrchní a spodní části lafety. Kola dřevěná o průměru 160
cm, s ocelovou obručí šířky 12 cm. Bubínkový zaměřovač nezávislý.
Pro dopravu byla hlaveň přeložena na hlavňový vůz, lafeta spolu s
kolesnou tvořila lafetový vůz. na kolesnách byla ještě přepravována
obsluha s výstrojí uloženou v přihrádkách kolesny. Každá dopravní
jednotka přepravována hipotrakcí-šestispřežím. Pro dopravu v horách
se zbraň rozkládala na čtyři části: hlaveň, kolébku, vrchní a spodní
lafetu a štít. Lafeta se dopravovala po vlastní oce, ostatní části
na horských kárách. V čs.armádě se kes střelbě používalo dělené
střelivo: 15 cm granát vz.13/9 a vz.14/15b, 15 cm granátošrapnel vz.17
a nábojka vz.14/b.
Základní takticko technické údaje:
vzor |
vz.14 |
vz.14/16 |
obsluha |
12 |
12 |
ráže |
149,1 mm |
149,1 mm |
hmotnost hlavně se
závěrem |
870 kg |
877 kg |
hmotnost závěru |
74,5 kg |
74,5 kg |
hmotnost v palebné
poloze |
2 765 kg |
2 930 kg |
hmotnost hlavňového vozu |
2 486 kg |
2 651 kg |
hmotnost lafetového vozu |
2 737 kg |
2 902 kg |
délka hlavně |
2 120 mm |
2 120 mm |
náměr |
-5° až +70° |
-5° až +70° |
odměr |
+/- 8° |
+/- 8° |
max.dostřel |
8 000 m |
8 000 m |
palná výška |
1 200 m |
1 200 m |
hmotnost střely |
42 kg |
42 kg |
úsťová rychlost střely |
350 m/s |
350 m/s |
rychlost střelby |
1-2 rány/min |
1-2 rány/min |
fotografie byly pořízeny digitálním fotoaparátem
Fujifilm Finepix S 9500 v rozlišení 2592x1944
pro použití na těchto stránkách byly komprimovány
na rozlišení 600x450
na požádání lze zaslat fotografie v plné kvalitě
Doporučené prameny:
(1) Janoušek, J., Výzbroj
československého dělostřelectva v letech 1918-1939, 15 cm polní
houfnice vz.14 a 14/16, Modelář a modely, č.3/1997, str.22-23
(2) John, M., Září 1938, 2.díl, Bonus
A, 1997, str.75, 107